Den 26/12 2004 drabbade historiens dödligaste tsunami Sydostasien.
Det förändrade för alltid livet för otaliga familjer i hela världen.
Det här är den sanna historien om en av dessa familjer.
Den sanna historien
Inte nu igen.
Satte du på larmet innan vi åkte?
Ja, det var det sista jag gjorde.
Nej, jag var den sista som gick ut och vet att jag inte satte på det.
Nej, älskling, jag var sist ut.
- Jag gjorde det, jag lovar. - Säkert?
- Ja. - Okej.
Nej, jag var sist, för jag gick in igen. Då är larmet inte på.
Då kommer vi hem och hittar en hög hippies sovande i vår säng.
Som när du gick i college?
Det är bara turbulens, Maria.
Vi landar nu snart på Phukets flygplats.
- Vad gör du? - Lucas vill inte prata med mig.
Spänn fast er och fäll upp stolsryggarna.
- Ta min stol. - Jag har inte gjort nånting.
Sätt dig och sluta oroa dig. Spänn fast dig.
- Sätt er. - Lucas...
Lucas? Försök vara lite snällare mot din bror.
- Han är bara rädd. - Och? Allt skrämmer honom.
Undrar vem han brås på.
KHAO LAK, THAILAND JULAFTON
- Ta era saker. Glöm inte väskorna. - Thomas, din väska.
- Har ni varit i Khao Lak förut? - Nej.
Det är bästa julhelgen nånsin.
Alla resmål är fullbelagda, men här är det lugnt. Idealiskt för familjer.
Orchid Beach Resort är helt nytt. Vi är nyöppnade, ni kommer stortrivas.
Vi bokade tre trappor upp. Rummet med havsutsikt.
Ledsen, det blev fel.
Men vi tror... att ni kanske tycker bättre om det här.
- Var kommer ni ifrån? - Japan.
Jag jobbar åt ett stort företag där. Vi flyttar ofta.
- Jobbar inte du? - Jag är läkare.
Jag praktiserar inte nu. Jag tar hand om barnen.
Jaha, du har befordrats.
Fint, va?
- Mamma! Kan jag ta en sån här? - Om du är törstig...
...drick lite juice eller vatten. - Exakt.
- Kom och titta. - Kom!
Ja, jag lyfter upp dig. Titta. Visst är det fint?
- Pappa, kan vi bada där? - Ja, vi kan bada.
Tio... nio... åtta...
...sju... sex... fem...
...fyra... tre... två... ett...
Iväg!
- Den där lyfter inte. - Jo då, den lyfter.
- Nej, den flyger åt fel håll. - Den flyger hela vägen upp nu.
- Den kommer ikapp. - Ja, den kommer ikapp.
Nej, pappa, den flyger åt fel håll.
Har vi nåt kvar av vinet?
De sover djupt.
- Hej, älskling. - God jul.
Simon, vakna.
God morgon. God morgon.
- Sluta! - Vakna!
- Vad gör du? - Det är jul!
Det är juldagsmorgon.
Mynt! Pengarna leder häråt. De fortsätter ut genom fönstret.
- En i taget. - Vänta. Bänken!
Ett teleskop. Med stjärnor som man kan fästa i taket. Hela Vintergatan.
Titta på den urtjusiga scarfen. Jag älskar den.
Tack, älskling. Nej, tomten.
- Vad har du fått? - En boll.
Kom igen! Sparka bollen.
Jajamän!
Jag kan inte somna.
- Det måste vara jetlag. - Ja. Säkert.
Kan vi gå ut och titta på stjärnorna?
Kanske i morgon.
Blunda och tänk på nåt trevligt.
- Fem-noll. - Mamma.
- Kom och spela med mig. - Strax, gubben. Spela med Lucas.
Du är inte sann. Du är hopplös.
Jag ska gömma den.
Jag kollade bara huset som vi la ett bud på i Japan.
Du ljuger.
Jag fick ett sms om att Yunioshi fått sitt kontrakt förlängt två år.
Då är vi två som gör samma jobb. Och det kan bara betyda en sak.
De kan inte avskeda dig. Det blir för dyrt. Oroa dig inte.
Jag oroar mig, för vi har inte råd att förlora mitt jobb.
Pappa, spela med oss!
Jag kan börja jobba. Det är kanske dags.
- I Japan? - Nej.
- Vill du flytta hem? - Det är väl inte den sämsta idén?
Vi borde fundera på det. Jag går och leker med pojkarna nu.
Pappa!
De fulaste badbyxorna nånsin.
- De är hemska. - Jag ska ge dig för "hemska"!
Killar!
- Skvätt på mamma. - Lucas!
Åh nej! Hämta den, Lucas.
Pojkarna!
- Lucas! - Pappa!
Lucas!
Mamma!
Hjälp!
- Lucas! - Mamma!
- Lucas! - Hjälp!
Lucas! Lucas!
Hjälp mig! Hjälp!
Få mig härifrån!
Mamma! Stanna!
Lucas! Stanna där!
- Mamma! - Håll i dig! Håll i dig!
Mamma!
Mamma! Simma mot mig! Akta!
Ta madrassen!
- Simma till madrassen! - Mamma!
Lucas! Simma!
Mamma!
- Jag vill hem. - Ta min hand.
Mamma!
- Håll i dig! - Kom igen!
- Mamma! - Lucas!
Lucas!
Lucas! Lucas!
Lucas!
Nej! Nej! Nej!
- Lucas! - Mamma!
Hjälp! Hjälp!
Lucas!
Lucas, dyk!
Mamma!
Mamma. Mamma!
Nej...!
Mamma...
Mamma!
- Lucas! - Mamma!
Gör aldrig så mot mig igen.
- Gör aldrig så mot mig igen. - Jag är här.
Vi måste hitta ett säkert ställe.
Det är okej. Jag är här.
Mamma... Titta, det där trädet där.
Ja... Ja, det är perfekt. Det är perfekt.
Försiktigt.
Rör dig inte.
Var helt stilla.
Jag var modig.
Jag är rädd.
Kom här.
Jag är också rädd.
Är det slut?
Jag vet inte. Jag vet inte.
Mamma?
Vad då?
Du blöder, mamma.
Herregud.
- Det är okej. - Jag kan inte titta på dig.
Förlåt, det är bara... Förlåt.
Du går först.
Det stora trädet där... Tror du vi kan klättra upp i det?
Okej, nu går vi.
- Vänta. Hörde du det? - Vi kan inte göra nåt.
- Vi måste i säkerhet. - Vi måste hjälpa pojken.
Om en till våg överraskar oss här så dör vi.
Vi måste klättra upp i trädet nu. Kom.
- Var är du? - Titta på dig! Vi behöver hjälp!
Vi kan inte riskera det.
Vi kan inte riskera det, mamma. Kom.
Hör på...
Tänk om den pojken var Simon eller Thomas.
Tänk om de behövde hjälp. Du vill väl att nån hjälper dem?
Simon och Thomas är döda!
Även om det är det sista vi gör.
Var är du?!
Titta där, mamma. Jag ser honom.
Är du okej?
Ja, han är okej. Han är okej.
Vad heter du?
- Jag heter Lucas. Vad heter du? - Daniel.
Okej, Daniel. Du klarar dig. Vi ska få ut dig.
Lyft upp honom. - Det är ingen fara. Det är ingen fara.
Okej. Är du okej?
Det är okej. Oroa dig inte. Allt är okej.
Stanna här, jag kommer tillbaka.
- Jag kommer ner. Vänta lite. - Nej, jag klarar det.
- Jag kommer ner. - Jag klarar det, Lucas!
Bara stanna där. Snälla.
Mamma? Mamma...
Okej.
Tack. Tack.
Hörde du det där?
Mamma, titta. De hämtar oss.
Hallå! Här borta!
Hallå!
Klättra ner, Lucas.
Lucas... Snälla!
Nej, nej, nej! Gud, snälla, nej!
- Lucas? - Jag är här.
Tack så mycket. Tack.
Tack.
Tack så mycket.
Mina pojkar...
Jag ser dem inte - mina pojkar.
Mina pojkar...
- Låt dem inte ta med mig utan dig. - Lugn, jag lämnar dig inte ensam.
Hej då!
Var är Daniel? Daniel? Lucas, var är Daniel?
- Jag vet inte. - Daniel...
Tack. Tack.
Tack.
Mamma.
- Det är så kallt här. - Det är inte kallt, mamma.
Mamma?
Mamma, vad är det?
Jag behöver antibiotika. Titta i skåpet.
- Herregud... - Etiketterna är på thai.
Det måste stå på engelska. Kolla sidorna.
Titta noga, Lucas.
Tack och lov. Snälla.
Ser du pojken där?
Jag är allt han har i världen. Förstår du?
Jag är läkare. Jag blöder mycket. Du måste stoppa det.
Jag behöver antibiotika.
- Är du okej? - Jag förlorade min man och två barn.
Om nåt händer med mig...
Vilken färg är det?
- Va? - Mitt ben.
- Är det fortfarande rött? - Ja, det är fortfarande rött.
- Vad betyder det? - Bra. Bara det inte blir svart.
Här.
Du måste äta nåt. Ät den.
Du är så bossig.
Undrar vem jag brås på.
Hej.
Vad heter du?
Jag heter Maria. Det här är min son Lucas.
Vad heter du?
Du... Ge henne lite mandarin.
Hon måste vara utsvulten.
Var försiktig. Var försiktig, Lucas.
Vänd huvudet åt sidan. Du kvävs annars.
Hon behöver hjälp.
Hjälp henne, Lucas. Vänd hennes huvud åt sidan.
Du okej?
- Du okej? - Mamma, är du okej?
Mamma? Mamma? Är du okej? Vad gör du?
Är du okej?
Sluta, mamma! Det räcker! Sluta! Mamma...
Mamma, sluta!
Mamma... Mamma?
Francesca!
Francesca! Francesca!
Jag måste på toaletten.
Lucas...
Se dig omkring. Det är så mycket att göra.
Du måste göra nåt.
Hjälp människor. Du är bra på det.
- Vad vill du att jag ska göra? - Nånting... vad som helst.
- Klarar du dig? - Sluta, Lucas. Jag ska ingenstans.
- Jag lovar. - Okej.
Benström!
Tre personer! Benström! Hallå?
Hallå? - Hjälp mig. Benström.
- Benström. - Din familj?
- Agda. Josef. Mårten. - Du letar efter din familj.
- Har du sett dem? Benström! - Lugna ner dig, jag ska hjälpa dig.
Agda. Mårten. Josef.
Jag ska försöka hjälpa dig. Okej?
Agda Benström?
Ursäkta. Är du Josef eller Mårten Benström?
- Mårten Benström? - Ursäkta. Ursäkta.
- Jag letar efter min son. - Din son?
Peter Berry. Ja, han undrar säkert var jag är.
Peter Berry?
Mårten Benström? Agda Benström?
Peter Berry? Josef...
- Anna Marie? Anna Marie DeBrauwn. - Förlåt. Vad var namnet igen?
Anna Marie DeBrauwn?
Renata Castorini.
Tatiana Cherneshova.
- Pah Chu Lihn. - Pah Chu Lihn...
Josef Benström? Någon?
Sang Sak?
Agda Benström? Renata Castorini?
Gunnar Diehl?
Anna Marie DeBrauwn?
Mårten Benström?
Mårten Benström från Sverige?
Jag känner din pappa.
Ja, din pappa. Han är här. Jag hämtar honom. Okej?
Nej, du måste stanna här. Jag hämtar hit din pappa. Okej?
Nej, du måste stanna här.
För det är jättelångt och du måste vila. Okej?
Benström!
Var är min mamma?
Mamma?
Mamma! Snälla.
Mamma!
Nej! Vad gör ni?
Nej, det är min mammas säng! Sluta! Nej!
- Sluta! - Det är okej.
Ta det lugnt.
Nej, min mamma låg här och hon tog hennes journal.
Du måste följa med mig.
Jag ska hjälpa dig. Okej?
- Okej? - Okej.
Vad heter du?
- Vad heter du? - Lucas Bennett.
Var bodde ni?
På... på Orchid...
Orchid Beach Resort i Khao Lak.
Reste nån annan med er?
Lucas?
Min pappa och mina två lillebrorsor.
Vet du vad som hände med dem?
Finns det nån vi kan ringa?
- Min morfar. - Vad heter han?
Brian. Men jag minns inte hans nummer.
Lucas?
Lucas!
Maria!
Lucas!
Maria!
Lucas!
Maria!
Vi har ordnat transport åt er. Vi måste flytta till Sangdee-lägret.
Vi kan inte stanna här.
Hör du! Är du okej?
Jag måste bara ligga här lite. Jag kommer upp strax.
De skickar lastbilar som kör upp oss i bergen.
- Vänta bara. De kommer snart. - Säger du att jag är tillbaka?
Visst. Vänta.
Killar! Er pappa är tillbaka.
Pappa! Pappa!
- Hej. - En massa helikoptrar flög förbi.
- Gjorde de? - Mamma och Lucas?
- Kom ner hit lite, Thomas. - Jag då?
Stanna där uppe och se om du ser fler helikoptrar. Okej? Duktig kille.
Du är nästan nere. Går det?
- Jag har inte hittat dem än. - Såg du många döda människor?
- Det som hände var allvarligt. - Inte mamma och Lucas, va?
Nej, jag såg inte dem.
Jag brände fötterna på taket. Det var jättevarmt och alla gick ner.
Kan vi åka härifrån?
Du måste göra mig en tjänst, Thomas.
Alla ska upp i bergen, där det är helt ofarligt.
- Men jag kan inte följa med. - Du får inte lämna oss igen.
Jag måste leta efter dem. Du måste ta hand om Simon.
Nej, stanna hos oss. Jag kan inte ta...
Jag har aldrig tagit hand om nån. Jag är rädd.
Jag vet. Jag är också rädd.
Men vet du vad som var läskigast för mig?
- När vattnet kom? - Nej, efter det.
När jag kom upp och var helt ensam. Det var det läskigaste.
Sen såg jag er två hänga i trädet.
Då var jag inte lika rädd, för jag var inte ensam.
Tänk om mamma och Lucas är ensamma nu. Tänk så rädda de är.
- Vi letar efter dem tillsammans. - Nej. Thomas, du måste passa Simon.
Och jag fortsätter leta efter dem.
Okej?
Jag vet att du förstår.
Alla måste iväg. Ni kan inte stanna.
Det kan komma en våg till snart.
Hallå? Ja, jag hör dig.
Ingen vet vad som händer.
- Är ni okej? Har ni förlorat nån? - Vi är okej, vi vill bara härifrån.
Jag ringer sen. Hej då.
Jag har försökt ringa hem hela dan. Kan jag låna din telefon kvickt?
Alla behöver nåt. Vårt batteri är nästan dött. Vi behöver telefonen.
Vi försöker röja vägen, men...
Jag vill prata med nån chef som vet lite mer.
Snälla, alla måste åka nu.
- Vi ses i morgon. - Följer du inte med?
Nej, jag följer inte med. Thomas tar hand om dig. Okej?
Hör på mig. Ni ska uppföra er, okej?
Och stanna hos den här gruppen. Så kommer jag så fort jag kan.
Ni ska uppföra er.
Jag älskar er.
Okej.
- Ser du till mina pojkar åt mig? - Följ med. Du vet att det är lönlöst.
Jag kan inte sluta leta.
Jag älskar er. Vi ses i morgon.
Jag älskar er.
Maria!
Lucas!
Maria!
Åh nej.
Är du okej?
Hoppa in. Vi kör dig i säkerhet.
Min fru ville inte åka till Thailand över julen.
På grund av mitt ben.
Jag insisterade. Min lilla dotter Gina...
Hon är bara två.
Dånet väckte mig. Jag var ensam i rummet.
Jag gick ut på terrassen och såg havet komma mot land.
Det tog mig fem sekunder att nå trappan, men vattnet var redan där.
Det tog bara fem sekunder.
På sängen låg en lapp från min fru. Det stod att de var på stranden.
- Du bodde på Orchid, va? - Ja.
Hela min familj var vid poolen när vattnet kom.
Jag hittade min mellangrabb först. Han satt högst upp i ett högt träd.
Det tog evigheter att få honom att klättra ner, han var så rädd.
Sen hittade jag min yngste, Simon.
Han klamrade sig fast i en palm. Han är bara fem.
Jag skickade dem till bergen.
Så att jag kunde fortsätta leta efter min fru och min tredje son.
Mitt livs svåraste beslut.
- Har du ringt hem? - Jag hittar ingen telefon.
Jag sparar på batteriet. Utifall min familj skulle ringa.
Varsågod.
Tack. Jag lovar att skynda mig.
Ja? Henry, tack och lov. Hur är det med er?
- Har du hört av nån? - Nej, du är den första.
- Är alla oskadda? Henry? - Maria och Lucas är inte här.
Vad då, inte där?
Vattnet svepte med sig alla.
Jag hittade Thomas och Simon, men vet inte var Maria och Lucas är.
Henry? Är du kvar?
Jag vet inte vad jag ska göra eller var jag ska leta.
Henry, lugna ner dig. Henry?
Jag måste sluta. Många behöver låna telefonen.
- Jag ringer sen. - Henry?
Förlåt, förlåt...
Tack.
- Vad vill du att jag ska göra? - Du kan inte sluta så där. Ring.
- Kom igen. - Ring.
- Kom igen nu. - Kom igen.
Jag borde ringa honom igen.
- Henry? - Det är jag igen.
Jag slutar inte leta förrän jag hittar dem.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag ska leta på alla sjukhus och i alla läger.
Jag ska hitta dem, det lovar jag dig. Jag ringer när jag hittat dem.
Tack.
Kan jag följa med dig?
- Jag är rädd. - Blunda. Tänk på nåt trevligt.
Får jag sitta hos dig?
Hur gammal är du?
Nästan 74. Och du?
Sju och ett halvt.
Ta bort myrorna.
- Är han okej? - Ja, han sover.
Han har blivit myrbiten. Han är okej.
Du gillar att titta på stjärnor, va?
Ja. Hemma hittar jag de flesta stjärnbilderna.
Men här är himlen annorlunda.
Vissa av de där stjärnorna...
...slocknade för länge, länge sen.
Visste du det?
De är döda, va?
De är döda.
Men en gång lyste de så starkt att deras ljus ännu far genom rymden.
Vi kan fortfarande se dem.
- Hur ser man vilka som är döda? - Det kan man inte, det är omöjligt.
Visst är det ett vackert mysterium?
Lucas Bennett? Kan du följa med mig?
Sätt dig här.
- Du heter Lucas Bennett, stämmer det? - Ja.
Och din mamma heter Maria Bennett?
Du ska titta på de här sakerna och se om du känner igen dem.
Titta noga.
Ingen brådska.
Ser nåt bekant ut?
- Jag vet inte. - Vet du inte?
Känner du igen nåt?
- Jag tror inte det. - Tror du inte det?
Lucas.
Följ med.
Mamma...
- Var fan har du varit? - Var fan jag har varit?
Var fan var du?
Du lovade att du inte skulle nånstans. Du var inte där.
Jag trodde att du var död, mamma.
Förlåt mig.
Jag trodde att du var död.
Vi är hemskt ledsna.
Nån måste ha bytt journalerna.
Hur är det med henne?
Hon har opererats i bröstkorgen. Men hon har förlorat mycket blod.
Hon var för svag för att få benet opererat.
Hon måste opereras när hon repar sig.
Men hon klarar sig, va?
Ingenting. Vad gör vi nu?
Vi borde försöka få skjuts till Takua Pa-sjukhuset.
- Var är mina barn? - De kör iväg dem. Jag beklagar.
- Vart? - Jag vet inte.
- Jag måste kissa. - Du får vänta, Simon.
Mamma. Mamma...
- Lucas... - Gissa vem jag såg där ute nyss.
Mitt ben. Vilken färg har mitt ben?
Det är fortfarande rött.
Min mamma... Hennes sår ser jättehemskt ut.
Vi gör vårt bästa. Vi opererar din mamma så fort vi kan.
Inga fler sjuka sen i går. Det är fullt.
Nej, ge mig fem minuter. Snälla.
Jag vill inte sinka er.
Det här är min dotter Ginas och min fru Kathys namn. Hon är amerikanska.
- Kan du kolla listan? - Vår dotter kan vara i Seretani.
Vi har varit på det här sjukhuset.
Vi har kollat alla sjukhus utom det här. Snälla.
- Bara fem minuter. - Okej.
Jag kommer strax.
Lucas... Lucas...
Nåt kvar i burken?
Lugn, jag hämtar nåt till dig.
Pappa?
Pappa!
- Jag måste kissa. - Kan du hålla dig?
Simon! Vad gör du?
Pojkar! Upp på bussen med en gång!
Fort! De kör ifrån oss. Vad gör du?
Ingenting. Tyvärr.
Ledsen. Tack för att ni väntade.
Vi åker nu.
Vi kommer!
- Vi kommer! - Vi måste åka nu.
Pappa!
Där är Lucas!
Lucas! Lucas! Lucas! Lucas!
- Lucas! - Lucas!
Simon! Thomas!
Lucas! Lucas!
Thomas! Simon!
Lucas! Lucas!
Lucas! Lucas! Lucas!
Simon!
Simon...
Thomas...
Är ni okej?
Lucas!
- Pappa! - Lucas!
Pappa... Pappa!
Lucas?
- Lucas! - Pappa!
Pappa!
Pappa! Pappa! Pappa!
Pappa! Pappa!
Förlåt, förlåt.
Pappa, vi gjorde det.
Vi åker. Vi behöver inte vänta.
- Mamma är här. - Va?
Hon är väldigt svag. Hon säger konstiga saker ibland.
De opererar henne så fort de kan. Jag tror det är allvarligt.
Mamma? Mamma?
Se vilka som är här.
Hej.
Hej, min älskling. Hej.
Mamma.
Vi är okej, allihop.
- Är jag död? - Nej.
Nej.
Kan vi ta av den här?
Jag gör det.
- Du kom tillbaka. - Ja.
Jag kan vila nu.
Maria, vad då? Vad då, älskling?
- Jag dör... - Nej. Nej.
Du kommer klara dig.
Ta hand om mina barn.
Det var inte därför jag kom hit.
Du klarar dig. De tar väl hand om dig, okej?
Jag lovar att vi klarar oss.
Henry, jag är rädd.
- Vi klarar oss. - Henry...
Vännen, jag lovar att du klarar dig.
Vi kör henne till operation. Vi måste ta henne nu.
Okej.
Jag älskar dig. Du kommer klara dig.
Jag älskar dig så mycket. Jag älskar dig.
Jag älskar dig, Maria. Du vet det, va?
Förlåt om jag svek dig på nåt sätt.
Lucas...
Tack för att du tog hand om mamma.
Vi tog hand om varandra.
- Pappa. - Ja?
En sak sa jag inte till mamma.
Jag måste säga det till henne nu.
Jag har också en familj.
Jag har sparat på mina krafter...
...för jag vill se dem...
...en gång till.
Måste du?
Vi vill inte att du ska ha ont.
- Jag vågar inte somna. - Du är i goda händer.
Blunda och tänk på nåt trevligt.
Tänk på nåt trevligt.
- Lucas! - Pappa!
Mamma är okej, Lucas.
Vi ska åka hem.
Försiktigt. Är du okej?
Mr Bennett. Oliver Tudpole, Zurich Insurance.
Jag hjälper er familj. Ni kan vara lugn nu.
Snart är ni på sjukhuset i Singapore. Där får er fru Asiens bästa vård.
De hjälper er ombord på planet. Vi ses när ni är där. Lycklig resa.
Vart ska vi?
De flyger oss till Singapore. Du får det bra där, okej?
Gå och sätt dig. Vi lyfter snart.
Okej.
- Kan jag bara... - Ja, okej. En minut.
Hur är det med dig?
Här. Med dig.
Mamma...
Gissa vad.
Jag såg Daniel igen.
Han var så glad.
Han var i någons famn.
Det var säkert hans pappa.
Jag älskar dig.
Lucas, jag älskar dig så mycket.
Tack. Tack.
Du måste gå och sätta dig nu.
Spänn fast er.
- Jag vill inte. - Man måste vara fastspänd på planet.
VI ÄR PÅ STRANDEN
Det är okej, ingen fara.
Efter den sanna historien om María, Quique, Lucas, Tomás och Simon.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2013
ANSVARIG UTGIVARE: PIA GRÜNLER